ET HALVT ÅR EFTER SYGDOMSUDBRUDDET
Det var dig, der gjorde det! Dit, svin, det var dig!
Hallo?
- Jeg ledte efter et sikkert sted. - Og hvad så? Du brød ind.
- Hvad med dit forrige sted? - Vi blev invaderet.
Jeg har fattet, at jeg ikke er velkommen, men jeg kan ikke gå ud.
- Du ser forfærdelig ud. - Nej...
Så ville jeg have tegn. Jeg vil ikke gøre dig ondt.
- Du tager ikke vaccinen, vel? - Nej.
For du ved godt, den ikke virker, ikke? Den forværrer det bare.
Du får ikke lov til at blive her.
- Hvor er de andre? - Her er ikke andre.
Du kan sove i et værelse ovenpå. Det er bedst at rejse om morgenen.
- For resten så hedder jeg Daniel. - April.
Vi ses i morgen.
Min! Min!
Eleanor?
Du kan lige så godt spise resten.
- Nå, så virker generatoren? - Selvfølgelig gør den det.
Jeg vidste ikke, at du havde hund.
- Er der noget, jeg kan gøre? - Hent din bil. Den står i vejen.
- Du er løbet tør for benzin, ikke? - Jo.
- Skal du da have besøg? - Se nu bare at få det overstået.
Jeg har benzin. Jeg henter noget til dig.
- Er det ikke farligt? - Det skal nok gå.
Jeg slår dig ihjel! Du dræbte mine drenge!
Jeg slår dig ihjel!
Du slog mine drenge ihjel!
- Det er fandeme farligt derude. - Er det?
Du havde sgu nær fået mig slået ihjel.
- Hører du, hvad jeg siger? - Fint. Bliv, hvis du vil.
Tænk, at det er blevet så slemt.
Her har været rimelig roligt.
Hende, jeg så henne ad vejen... hun græd.
Hun prøvede at narre mig til at hjælpe hende.
Narre dig? Det tror jeg ikke.
De er sindssyge. Totalt smadrede i hovederne.
Hun har nok bare forandret sig. Du skulle have dræbt den.
- Jeg var usikker på, om den ville... - Du har ikke set mange, vel?
Jeg har set nok.
- Hvor kommer du fra? - Borders.
Vi barrikaderede os, før det begyndte at falde til ro.
Efter flere uger uden at have set nogen, fjernede vi brædderne -
- og begyndte at dyrke køkkenhaven.
Og så en dag slap en af dem ind.
Det gik så hurtigt.
Min kone var der. Hun slog den med en spade.
Dumt...
Så var det løb kørt.
Dræbte den dem?
Det ville jeg næsten ønske, den havde.
Gjorde du det?
Det er ikke så let, når det er ens eget kød og blod.
- Hellere dø end at leve sådan. - Du lyder som en forkæmper.
- Jeg er bare realistisk. - Det, de gør, er jo helt sygt.
Ingen fortjener at blive jagtet som dyr.
- Kendte du dem, der boede her? - Det var et gammelt ægtepar.
Vil du gøre lidt nytte, kan du hugge noget brænde.
- Hvad skete der med dem? - Min familie boede her.
- Har du gået i skole her, eller...? - Nej!
Jeg vil altså helst ikke tale om det, okay?
Undskyld, jeg tænkte mig ikke om.
Det er okay. Jeg er bare ikke vant til mennesker.
- Det der kan de høre langt væk. - Rolig. Den kører kun om dagen.
Vi har ikke så mange problemer heroppe.
- Hvordan går det? - Det går fremad.
Den bliver ved med at sætte ud.
- Er det hele kommet med? - Ja.
Jeg synes altså stadig, vi skulle blive, Daniel.
Vi skal ud på et stort eventyr.
Min! Det er min!
- Daniel! - Min!
Nej!
Er det her dine?
Hvad fanden har du gang i?
Fatter du det ikke? Da den blev bremset, vandt den tid.
Medicinen har gjort alle til smittebærere. Tikkende bomber.
- Har du glemt det? - Er det bedre at dø hurtigt?
- Må jeg se dig i munden? Åbn den. - Nej.
Bare lad være med at tage mere, tak.
Gå væk!
Hjælp...
- Hvor tit sker det? - De prøver af og til at komme ind.
Men det er jo morgen! Hvad gør vi nu?
Begraver den.
- Han lever stadig og hoster blod. - Det er bare spasmer.
Jeg skød den i hjertet. Jeg begraver den senere.
- Senere? Lader du ham bare ligge? - Har du aldrig dræbt noget før?
- Tag det nu roligt. - Det var sgu da et menneske.
Lad mig nu bare gøre det, jeg gør, okay?
Jeg arbejder bedst alene.
LEGITIMATIONSKORT MRS. APRIL SCOTT
JUL
JOHN OG APRIL. PÅSKE MED PIGERNE. JESS DANSER
Hvorfor, far?
Du måtte ikke lade generatoren køre. Lyden tiltrækker dem.
April...
Lad mig være!
- Tror du, jeg nyder det? - Tænk, at du ikke bliver syg.
Måske er du smittebærer. Antivirusset...
- Skrid med din forbandede medicin. - Du...
Du rører mig ikke. Jeg er ikke anderledes og heller ikke nogens kur.
- Du skal til lægen. - Du kører mig ikke til lægen!
Du ved ikke noget. Jeg ville ønske, jeg var død.
Du får ikke lov til at køre mig. Nævner du det igen, dræber jeg dig.
Nu har de hørt os.
Godmorgen.
Jeg hørte dig ikke komme ind.
- Hvor var du i går aftes? - Jeg kan godt lide at være alene.
Sådan er jeg bare.
Det må have været hårdt. Altså...
... at se det ske for dem, man elsker.
Til sidst gjorde jeg det ikke.
Elskede dem, mener jeg.
De blev tossede i hovederne. De blev voldelige.
- De lyde, de lavede... - Du burde være taknemlig for...
... at de ikke helt var sig selv mere.
Tror du, at de kan føle smerte? ,
For deres vedkommende er det slut. Det er os, der skal leve med det.
Det er anderledes for dig, end det er for mig. Hvorfor?
- Hvad ved du om "anderledes"? - Hele landet er ved at dø.
Du har overlevet her. Du har slæbt rundt på smittede lig.
- Vil du ikke have selskab? - Så tager vi den igen.
Du kan ikke bare gå. Det påvirker jo alle. Du kan være redningen.
Stop så! Du skal ikke tale om det.
Lad være med at blive vred. Jeg vil bare hjælpe.
Hjælp! Herovre.
- Her... - April...
Nej, April.
- Du rører dig ikke. - Vent... vent!
- Hvordan er du kommet hertil? - Flyt dig, Daniel.
- Hun kan være smittet! - Jeg er ikke smittet!
Min mor døde for kort tid siden, og...
- Jeg er ikke smittet. Det lover jeg! - Vent...
- Hvad hedder du? - Jeg hedder Kate.
Jeg har været alene et stykke herfra.
- Det er så rart at se nogle andre. - Daniel...
- Jeg er okay. Jeg er ikke... - Daniel!
Jeg har brug for et sted at bo.
Tak.
Det er okay. Det er bare en skramme.
Tak.
Hvordan fandt du os?
Jeg hørte jeres generator og tænkte, at her måtte være nogle mennesker.
- Og så hørte jeg råb. - Jeg vidste ikke, vi larmede sådan.
Måske var det vinden, der bar lyden.
- Er I to...? - Nej.
Det er hendes hus. Eller hendes families.
Jeg ved det ikke. Jeg har ikke været her så længe.
Jeg har også mistet min familie.
Det er vist ret almindeligt.
Må jeg lige tale med dig et øjeblik, Daniel?
- Hun får ikke lov til at blive. - Det har ingen sagt, at hun skal.
Hun kan få noget mad og sove her i nat, og så må hun tage af sted.
Du må godt tage med hende, hvis du vil.
Rolig. Jeg ved godt, hun ikke kan blive.
Hun skal bare hvile sig. Hun har været igennem meget.
- Hvad hedder hun? - Kate.
Du må ikke fortælle hende om mig, Daniel.
Det skal jeg nok lade være med.
UVEDKOMMENDE INGEN ADGANG... UNDER OBSERVATION
- Ved du, hvad der er sket med folk? - Jeg var sygeplejerske.
Det blev ret hurtigt slemt.
Jeg og alle andre troede, at vi havde styr på det.
Så begyndte folk pludselig at strømme ind.
De mange slægtninge stod udenfor og råbte.
Det var svært at høre forskel på sygdom og angst.
Sikken et satans rod.
De blev passet, da de begyndte at forandre sig.
Det ene tilfælde efter det andet. Vi begyndte at miste kontrollen.
En dag...
Jeg gik ude på gangen, og en af de mænd, vi passede...
Han havde været ude for et biluheld. Et harmonikasammenstød.
Han slæbte sig ud af sin stue.
Han var ilde tilredt.
Han havde brækket begge ben.
Han havde hevet gipsen af og kravlede af sted.
Han blødte... og skreg. Helt vildt.
Han rakte ud efter mig.
Vi gjorde bare, som vi havde fået besked på.
Da tv-udsendelserne stoppede, blev vi helt isoleret.
Og så var det det.
Jeg glemmer aldrig det syn.
Jeg var så bange.
Da gik det op for mig, at vi ikke kunne gøre mere for dem.
Så tog jeg af sted.
Jeg flygtede hjem til min mor uden for byen -
- og forberedte mig på det værste.
- De var vel rådvilde. - Tænk, at det sker.
Vi har alle sammen mistet en masse. Det er derfor, vi må holde sammen.
Bygge noget nyt op og begynde på en frisk.
- Jeg fandt nogle rene lagner. - Det er perfekt.
Der er faktisk skønt at have en at tale med.
- April er ikke den mest... - Hun er ung.
Ja, men det er ikke kun det.
Hun er en stille pige.
Hun er sikkert rigtig sød. Hun har bare været igennem meget.
Der er noget... specielt ved hende.
- Jeg vidste ikke hvor specielt... - Specielt?
Hvordan har hun kunnet overleve, indtil vi kom?
- Du sagde, her var sikkert. - Det er her ikke.
Du har ikke set hendes styrke og vrede.
Hvad mener du?
Hun dræber dem. På stribe. Hun slæber ligene rundt uden maske.
- Sikker? Kan det være vaccinen? - Helt klart ikke.
Jeg lovede at tie stille, men du er sygeplejerske og kan måske hjælpe...
Kan hun være immun? Vi må have fat i nogen, der ved, hvad vi skal gøre.
- Har du ikke hørt radio? - Nej.
Der er nogle mennesker ved grænsen ikke ret langt herfra.
Tror du, hun ville tage med?
Hun skal nok tage med.
Du må ikke gå.
Jeg forlader dig ikke. Jeg forlader dig aldrig.
Er det dig, April?
Hold dig på afstand!
Det skal jeg nok.
- Er det din familie? - Jeg vil ikke tale med dig!
Du må ikke blive her. Er Daniel så vild med dig, må han tage med dig.
Hvis du ikke vil have mig her, skal jeg nok rejse.
Jeg vil ikke gøre dig noget.
Daniel rejser ikke væk.
Han vil dig kun det bedste, April...
Lad mig være!
April!
Daniel!
De står uden for stakittet. April er forsvundet.
- Hvad fanden lavede I udenfor? - Jeg ledte efter hende. Hun er væk.
Jeg gjorde hende ked af det. Jeg kvajede mig.
April!
Hvad er det her?
Jeg ved ikke, hvad hun sagde til dig...
Hun bliver her ikke. Jeg siger til hende, at hun må rejse.
Du forstår det ikke. Gør du vel?
Jeg ved ikke, hvad der er sket dig. Jeg ved ikke, hvem du er.
Jeg ved bare, at du er stærk. Stærkere end det her.
Jeg er så træt af det her liv.
- Du kan da få et liv et andet sted. - Jeg rejser ikke herfra.
Det her er mit hjem!
Jeg bliver hos dig.
Undskyld. Jeg skulle ikke have ladet hende blive. Jeg havde ondt af hende.
April!
Det er okay.
Jeg var så sikker på, at det ikke...
Hvem er du, April?
Jeg fandt et billede af en, der lignede dig på en prik.
Det var min mormor.
Vi fik aldrig vaccinen.
Vi var på hjemmet, da det skete.
Boede dine bedsteforældre her?
Min mor døde. De dræbte hende.
På en måde...
Da hun døde, prøvede jeg at tage mig af Jo.
Men til sidst opdagede de det.
Derfor endte vi hos børneforsorgen.
Så brød virussen ud... på børnehjemmet.
Først vidste vi det ikke -
- men så begyndte de at barrikadere huset for at holde dem væk.
Da der var gået nogle uger, var der et eller andet oprør.
Jeg ved ikke, hvad der skete. Folk blev undersøgt.
De låste folk inde i nogle rum. De skreg.
En dag vækkede de os -
- og lukkede os ind i et rum, hvor der var en smittet.
Den prøvede at slå os ihjel. Jeg var nødt til at...
Så skilte de os fra de andre og gav os noget beroligende.
I blev ikke syge.
Vi var vist det, de ville have. Jeg ved ikke, hvor længe vi var der.
En dag lød der en eksplosion.
En brand. Jeg troede, vi skulle dø.
Så... kom der en kvinde og åbnede døren.
Bare sådan. Det var nogle udefra...
... tror jeg.
Så flygtede vi og løb og løb.
Jeg kunne ikke komme på andre steder at tage hen.
Og så tog I hertil.
- Og dine bedsteforældre? - De betalte for det, de havde gjort.
- Mod hvem? - Mod os...
Min mor... Vi havde brug for dem, og de var totalt ligeglade.
De var forfærdelige. Nogle forfærdelige mennesker.
Daniel?
April har det meget bedre.
- Du skræmte mig fra vid og sans. - Masser af æg i dag. Er du okay?
- Mig? Ja... nu er jeg. - Jeg troede, løbet var kørt.
- Er det nogensinde...? - Ved det ikke. Jeg bliver ikke syg.
Du burde gå ind og hvile dig.
Daniel...
Jeg har det... anderledes.
Jeg skal nok passe på dig. Jeg skal nok sige til Kate, at hun skal rejse.
Jeg ved godt, at hun er sød...
Vi siger bare til hende, at hun må rejse.
Vi har jo din bil. Hun kunne tage din bil.
- Jeg er ked af det, Kate. - Det gør ikke noget.
- Jeg ved, jeg ikke er velkommen. - Jo, men...
Vi kan ikke forsørge tre personer.
Du må tage min bil. Der er benzin på, og den kan køre.
Du ville jo finde dine venner, og den skal nok få dig frem.
Tak.
Du kan tage af sted i morgen.
Tag nogle æg med til dem.
Jeg har te med.
Gør det noget, jeg tog din te? Det er jo min sidste aften.
- Nej da. - Der er mere på kanden.
Det er koldt. Skal jeg tænde op?
Jeg gider ikke.
April...
Du skal vide...
... at uanset hvad der skete dig...
... så forstår jeg det godt.
Så du skal ikke have dårlig samvittighed.
Tak, fordi jeg måtte være her. I har gjort meget for mig.
Hvad taler du om?
Det mener jeg.
Jeg er virkelig taknemlig.
Hvad skulle jeg have gjort uden jer?
Når jeg tænker på, at min mor døde, og at jeg måtte gå så langt alene.
Og du kunne jo have skudt mig i hovedet, men det gjorde du ikke.
Du er virkelig en dejlig pige.
April?
April...
Pis!
- Jeg fik en mærkelig tanke. - Havde den med mig at gøre?
Nej.
Mor er meget bekymret, far.
April, April...
- Kate har gjort noget forfærdeligt. - Det ved jeg.
Vi er ikke sikre her. Kom.
Vi må væk herfra i en fart.
Kom. Kom, du kan godt. Du kan godt.
Kom. Du kan godt.
Kom nu.
Kom...
Nu er vi i sikkerhed.
Bliv her. Stil stolen op ad døren.
Daniel!
Vær nu sød, Daniel...
Tekster: Rie Sommer PrimeText International
Tekstadministration: www.primetext.tv PrimeText International